- Sover hun? - Ja. Vær så snill, si at det er over.
- Jeg elsker foreldrene mine, men... - De har dratt.
Om en time er de i luften på vei hjem til Texas.
De er borte og flyselskapets problem nå.
Nei...! Hvorfor?
- Lov at vi aldri blir som dem. - Jeg kan ikke love noe.
- De driver meg til vanvidd. - Hva sier du? De er topp.
Din fars presang minner meg om hvor umandig jeg er.
Høylydt.
Hvorfor prøve å forbedre et redskap som har fungert i millioner av år?
Dæven! Den er kjempeskarp. Vi tester på en gammel støvel.
- Du vekker henne. - Greit, da.
Moren min er helt utrolig på å håndtere vinglass.
- Hadde de det hyggelig? - Jada.
Men mamma liker ikke huset eller strøket.
Hun vil alltid holde fasaden.
Hørte du din fars sviende kritikk av energisparingen?
Eller at vi burde være huseiere i stedet for leietakere.
- De er uansett flinke med Joanie. - Moren din er topp.
- Og faren din slo ikke barnet. - Eller tente fyrverkeri ved henne.
- Det var en eneste, liten rakett. - Så du da Joanie kastet opp på ham?
Hun gjorde skjorten en tjeneste.
- Han vet ikke hvordan han kan hjelpe. - Han ville gi oss et hus i Dallas.
- Ville det vært så ille å få hjelp? - Vi trenger ingen hjelp.
- Vil du bo her for evig? - Vi skal ikke bo her for evig.
Vi skal bygge en datamaskin. Greit?
- Så selger vi den sammen. - Når skal vi rekke å gjøre det?
Når jeg ikke skifter bleier eller får ungen til å sove?
Jeg har ikke tid til å bygge datamaskiner.
- Det blir ikke alltid slik. - Hva kommer til å forandre seg?
- Jeg vet ikke. Alt. - Fint, for jeg vil ikke bli husmor.
- Det har gått tre måneder. - I Texas ville jeg hatt tid til jobb.
Vi snakker vel ikke om å flytte tilbake til Texas?
- Mamma sa at hvis vi ville... - Har du snakket med moren din om det?
- Har dere smidd planer? - Nei, bare rent hypotetisk.
Det handler om hvem man kjenner, og vi må ikke gå glipp av sjansen vår.
De vil bare drepe oss langsomt. Det ville vært rene dødsdommen.
- De merker at vi har det tøft. - Jeg kan hjelpe til mer.
- Du gir meg henne når hun gråter. - Da slutter jeg med det.
Jeg bekymrer meg for alt, mens du smeller av fyrverkeri inntil henne.
Det var en eneste helsikes rakett.
Hvis du vil dra, så pakker vi sammen med en gang og flytter til Texas.
Jeg kan jobbe for faren din og du spille golf med moren din.
- Tror du at jeg vil det? - Jeg vet ikke!
I går ville du skape noe i San Francisco, men i dag vet jeg ikke.
- Du er bare slem. - Vi må tenke før vi gjør noe.
Vi skaffet barn og giftet oss uten at jeg fikk være med og bestemme.
Var det jeg som gikk ned på kne og fridde til deg?
- Det er vel jeg som tar henne? - La henne gråte!
Mamma er her. Ingen fare.
Jeg vet det. Jeg vet det...
Ingen fare.
Ingen fare. Vil du ha elefanten din?
Det er ikke så farlig.
- Hvorfor er det så travelt? - Vi må få det gjort.
Jeg vil ikke dra tilbake hit støtt.
Hvis dere skal hente noe, får dere gjøre det i dag.
For større møbler betyr grønt "beholde" og rødt "donere".
Grønt, ja. Rødt, nei.
Begynn på rommene. Ikke glem å ta med dere alle skolebøkene.
Dere?
- Glad i dere. - Glad i deg også.
- Hei på deg! - Hei!
Hvordan har jentene det? Dumt spørsmål. Alle har det fælt.
Det er fælt for alle. Hvordan har du det?
Du vet... Takk for hjelpen.
Selvsagt.
- Begravelsen var flott. - Ja.
Det du sa var så fint. Har du en kopi jeg kan gi til jentene?
- Det har jeg. - Takk.
Jeg vil bare si at begravelsen var flott. Så personlig.
Så hva...? Hvor skal vi begynne?
Det er vanskelig å vite.
Kanskje dere kan ta garderobeskapet og kjøre klær til veldedighet?
Jeg begynner med kjøkkenet. Dere må gjerne pakke sammen tingene inne.
- Vi beholder bildene til jentene. - Selvsagt.
Kan du sette på en plate? Det er altfor stille her.
- Hva som helst. - Ja visst.
Unnskyld. Ingenting føles riktig.
Dette blir perfekt.
- Se her. - Han elsket den.
Det er fra gresskaråkeren i Garland.
Tenk at du har elsket gresskar.
Det gjør jeg fortsatt. Jeg er helt gal etter gresskar.
Du trenger ikke å kaste noe. Du kan pakke sammen hele rommet.
Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
- Trenger du hjelp? - Ja.
Vi begynner med klærne. Det er lett.
- Alt, eller? - Ja. Jeg tror det.
Hva er dette?
USC? Northwestern? Er det kopier? Du har vel sendt søknadene?
- Jeg vil ikke snakke om det nå. - Jo, vi skal snakke om det nå.
- La meg være! - Du sa at du sendte dem inn.
- Men det gjorde jeg ikke. - Kan vi snakke om det privat?
Hvorfor ikke her? Hvorfor skal de ikke få vite det?!
- Er du redd for hva de skal tro? - Nå går vi ut.
La dem få se kaoset vi har vært. For det har vi vært.
Hvorfor gjør du dette? Faren din ville blitt helt knust.
Godt at ikke han er her og kan se det, da.
Det var grusomt sagt!
Hvor lang tid tok det før du brukte pappa imot meg?
Ti dager? Utrolig at du kunne holde deg så lenge.
Du er... Iblant vet jeg ikke hvem du er lenger.
- Alle sørger og er opprørte. - Hva vet du om det?
Du kunne ikke fordra ham.
- Joe har tatt første tur. - Kjenner du lukten?
Sigarettrøyk. Jeg skal flå henne.
Hun vil bare erte deg opp. Jeg gjorde det samme i den alderen.
Jeg var også en trassig tenåring, men hun vil bare være en dritt.
- La henne gjøre det. - Jeg burde kalle henne noe annet.
Hun skrek til meg, enda det var hun som blåste i søknadene.
Du kan neppe resonnere deg ut av denne situasjonen.
- Jeg burde ikke ha nevnt Gordon. - Sannsynligvis ikke.
- Merket du hvordan hun foraktet meg? - Får jeg snakke med henne?
Si at hun er en drittunge.
Ikke lukk opp døra!
Perfekt. Moren din klikker nede.
Ikke så smidig, men veldig effektivt.
Jeg prøver ikke å gjøre noe. Jeg trengte bare en røyk.
Hvordan går det?
- Hallo? - Her inne!
Hvor er alle?
Spredt ut i avsidesliggende hjørner av huset. Noen unngår meg.
Andre unngår meg også.
- Lukter det sigarettrøyk? - Visst.
Joanie?
- Hvordan klarer du deg? - Hva faen?
- Hvor er pappas klær? - Jeg har akkurat gitt dem bort.
- Hva er det? Snakk med meg. - Jeg ville beholde pappas genser.
- Det var den grønne, men glem det. - Nei da. Jeg kom nettopp tilbake.
Vil du ha pappas genser? Vi drar og henter den. Kom.
Hun er sur over å ikke få skryte av at jeg studerer på college.
- Du vet at det ikke er sant. - Hun vil holde fasaden.
Et perfekt hus med perfekte døtre. Hun stryker dongeribuksene sine.
Ikke si noe du ikke kan ta tilbake.
- Du må gi henne en sjanse. - Gi henne en sjanse?
Du er vanskelig å håndtere når du er en dritt.
Jeg kan si sånt siden jeg er en stor dritt.
Jeg er dronningen av dritt. Det hørtes rart ut.
Du må prøve å forstå hva moren din mener.
Og omvendt, så klart.
Jeg stengte moren min mi ut av livet mitt, men det vil ikke du gjøre.
Jeg hadde god grunn, for moren min var et slit.
Hun misset avgangsseremonien min fordi hun var full, men likevel.
Det er tid du aldri får tilbake.
- Jeg kan bo hos deg. - Vi to i min lille blikkboks?
Jeg kan skaffe en egen husvogn. Det hadde vært suverent.
Jeg kan ikke engang ta hånd om en potteplante.
Ingen trenger å ta hånd om meg. Jeg behandles som et spedbarn.
Det var ikke det jeg mente.
Det er derfor å studere er så bra.
Du får bo hjemmefra for første gang og kan gjøre hva du vil.
Røyke hva du vil og finne ut hva som interesserer deg.
- Det er det perfekte... - Jeg vet det.
Vil du spille musikk? Du trenger ikke å høre på den der.
- Spill det på bilstereoen. - Nei. Du liker det ikke.
Så gammel er jeg ikke. Spill det.
- Hvordan gikk det? - Bra. Hun roer seg ned.
Jeg tok disse fra henne.
De er Gordons bestemors. Jeg sparer dem til jentene.
- Jeg vet ikke engang om de bryr seg. - Det kommer de til å gjøre.
De legger det bare i en kasse som de setter på loftet-
- og når de dør, tenker barna at det bør spares til deres barn.
Det føles ganske mørkt.
Jeg rundet spillet.
- Hvilket spill? - Ditt spill. "Pilgrim".
- Helt til slutten? - Ja, men det var vanskelig.
Jeg laget det for sånne som deg.
Dessverre finnes det ikke så mange som deg lenger.
Jeg liker slutten. Pilegrimen var et barn.
Ja, pilegrimen var et barn.
Takk for at du spilte det. Jeg setter pris på det.
Du... På sykehuset med Bos. Jeg mente ikke det jeg sa.
Vær så snill... Jeg husker ikke engang hva du sa.
Jeg mener, du kjenner jo meg. Det er bare en tåke.
- Jeg husket ikke engang navnet mitt. - Samme her. Jeg henter en kasse til.
Nå drar vi.
- Er det denne? - Dere får ikke rote her.
Vi var her for en time siden og etterlot noe ved en feil.
Når det er etterlatt, er det vårt, og vi vet ikke hva som er hva.
- Eller fra hvem. - Vi drar.
Klærne tilhører en venn som ikke lenger er med oss.
Jeg leter bare etter ett eneste plagg.
Vi etterlot ni sekker, men det er bare åtte her.
Genseren er i den niende sekken, og vi må finne den.
Alt har tilhørt noen.
- Der er den. Det der er vår sekk. - Hvordan vet du det?
- Sammenlign sekkene! - Ser ut som søppelsekker. Beklager.
- Det er vår sekk. - Vi har en bedriftspolicy.
- Nå drar vi. - Det er som det er.
Du har vel lov til å øvelseskjøre? Kjør fram bilen med motoren i gang.
- Hvordan har du det? - Topp.
- Skal du noe sted? - Jeg har tenkt å flytte.
Jeg har venner i Seattle, og det skal være gøy der.
Ja, det skal skje mye der.
- Jeg visste ikke at du skulle dra. - Jeg sa det til Joe nylig.
Det var en ganske hastig avgjørelse.
Synd jeg ikke kunne bli for Joes skyld.
For mange minner om Gordon på Comet og stort sett overalt her.
Det høres ikke så ille ut. En full bil og en ny start.
Jo.
Jeg har flyttet mye rundt og trodde at den tida var over.
Kanskje jeg slår rot i Seattle.
- Vet du hva som skjer med det? - Med Comet?
Joe vil nok fortsette med det, antar jeg.
Jeg håper det. Han elsker det.
Med alt han har mistet, ville det vært synd om det også forsvant.
Jeg har tenkt å gå inn.
- Kjør! Kjør! - Men hva faen...?
Herregud!
- Det kan være feil sekk. - Vi kan ikke levere den tilbake.
Jeg tenkte du ville ha dette.
Ja, vi hadde det gøy sammen.
Gordon ville alt.
- Men det vet jo du meget godt. - Ja...
Han var gal etter deg.
- Det var en vakker begravelse. - Ja, det synes jeg også.
Hvis det er noe her du vil ha...
- ...så er det bare å ta. - Takk.
- Jeg liker ikke hans innredningssmak. - Det sa jeg aldri.
Var han cowboy i et tidligere liv?
Jeg tror at interiørarkitekten hans hadde en svakhet for Navajo- tepper.
Vet du hvilket bilde jeg liker? Det er et herlig bilde av dere to.
Dere er unge... Jeg vet ikke hvor gamle, men dere holder ølflasker.
- Gordon hadde frekke kinnskjegg. - Jeg vet hvilket du mener.
Dere ser ut som... "Se opp, verden."
Da vi ble sammen, følte jeg bare...
Han er min. Jeg vil ha alt som finnes av Gordon.
Men du hadde allerede hatt så mye av ham.
Gærne kinnskjegg- Gordon og sikkert mye mer.
Da ble jeg sjalu.
Jeg vet ikke hva jeg sier.
Faen også, Gordon...
Jeg skal slutte å forstyrre. Takk.
Joanie sitter på rommet sitt hvis du vil si hei.
Men du må være forsiktig.
Jeg skal være varsom.
- Joe har vært borte lenge. - Kanskje de stoppet for å spise.
Haley trengte å komme bort litt, og Joe har vært kjempeflink med henne.
Vil du ha de merkelige prestestatuettene?
Jeg har allerede mange nok hjemme.
Jeg glemmer hvor flink Joe er med jentene. Han lyser virkelig opp.
Jeg trenger mer teip.
Hei...
- Beklager. - Har du det bra?
Det var her jeg fant ham. Jeg går nå.
Hallo?
Kom inn.
Bos kommer med mat nå.
Mamma sa at du kanskje trenger hjelp.
Jeg vil ikke ha noe unntatt platene og bildene mine.
Hva er det?
- Hvorfor søkte du ikke til college? - Jeg ville aldri kommet inn.
- Hva skal du gjøre? - Jeg vet ikke.
Jeg finner på noe.
- Jeg donerer deg. - Du kan jo prøve.
De har iallfall deg. Akkurat det de vil ha, på alle måter.
Ikke på alle måter.
Kom hit, din tosk.
Du tenker vel ikke også å forsvinne?
- Har du noensinne smakt chilien min? - Jeg vet ikke.
En familieoppskrift som har gått i arv.
Hemmeligheten er kanelen. Man skal ta kanelen...
...og sette den i skapet, for den hører ikke hjemme i maten.
Jeg husker...
Jeg la ikke engang merke til Gordon før dere begynte å bygge Giant.
Jeg kalte ham Suppeflekken, for han hadde alltid...
Jeg er ikke...
...klar for sånt.
Gjør meg en tjeneste og smak. Jeg blåser i om du ikke er sulten.
Det må ikke være for sterkt for jentene. De trenger ordentlig mat.
Bare sjekk styrken, er du snill. Jeg vil vite at alle kan spise det.
- Det er godt. - Ikke for sterkt?
- Det er kjempegodt. - Bra.
Maten er snart klar hvis du vil samle troppene.
- Vet du hvor Cameron er? - Nei.
Hei... Jeg trengte å være alene en stund.
Bos har mat med seg. Vi spiser snart hvis du vil være med.
Herregud...
Det er for mye. Jeg visste ikke...
...at det skulle være så slitsomt å være her.
Unnskyld. Jeg vil ikke få det til å handle om meg.
Jo, gjør det. Det føles som om alle bare duller med meg.
Ingen vet hvordan man skal oppføre seg.
Jeg liker når folk spør: "Hvordan har du det?"
- Jeg har nok spurt om det. - Hva skal man ellers si?
Og hvordan svarer man?
- "Jeg holder ut." - Nettopp.
Skal man svare ærlig, kommer man til å snakke uavbrutt i flere dager.
Så... Hvordan har du det?
Jeg holder ut.
Jeg har mistet en veldig god venn.
Og jeg har ikke så mange til overs.
Jeg vet det... Stakkars meg, hva?
Jeg har alltid hatt vanskelig for å knytte slike bånd.
Jeg har ikke så mange mennesker i mitt liv.
Ikke jeg heller.
- Jeg kan ikke engang snakke med Joe. - Hvorfor ikke?
Vi er på ulike steder i livet.
- Dette vekker ting inni ham. - Som hva?
Han vil få barn.
- Hvis du vil det, så... - Nei, det vil jeg ikke.
Det har jeg aldri villet. Jeg tror ikke det kommer til å forandre seg.
La være, da.
Det er kjempeslitsomt.
Man må virkelig ville det om man skal gjøre en halvveis jobb.
- Og selv da... - Du har alltid villet det.
Jeg hadde ikke tenkt å bli gravid rett etter studiene.
Ja, jeg har alltid villet det.
Og det er ikke noe galt i å ikke føle det slik.
Takk.
Hvis du ombestemmer deg, har jeg en 17- åring jeg vil bli kvitt.
Jeg savner ham.
Jeg også.
Og jeg savner deg også.
Jeg er her.
Jeg brukte så mye...
Jeg brukte så mye tid på å påpeke hva han gjorde feil.
Han gjorde jo masse feil.
- Det lukter godt. - Det er en gammel familieoppskrift.
Vil dere ha kapers i chilien, så er det 14 glass i kjøleskapet.
Du kan bare våge. Faren min ville snudd seg i graven.
Jeg så en oppskrift på ananaschili. Seriøst? Ananas?
Hvor faen er dette landet på vei?
Hva skjer nå? Hvem kommer og henter alt?
Det er et firma som sørger for at møblene og tingene blir solgt.
- Hva ler dere av? - En internvits. Du forstår ikke.
Haley...
Beklager at jeg ikke fikk tilbake din fars genser.
Det gjør ingenting.
Husker dere da pappa sa at han vant en pølsespisekonkurranse i Kalamazoo?
- Hvorfor fant han på det? - Han syntes det var morsomt.
Pappa var så sprø.
Kan du sende saltet, Joe?
- Hvordan går det på rommet? - En eneste røre.
Nei, mamma. Ikke fly tilbake.
Han kommer hjem snart. Jeg skulle ikke ha sagt noe.
Det er ikke noe alvorlig. Han er bare litt stresset.
Han kommer hjem snart. Ja, det gjør han.
- Gjør aldri det der igjen. - Jeg lover.
Tekst: Mikkel Broen www.sdimedia.com